(untitled) (Књижевна историја — часопис за науку о књижевности, 2022)
Овај рад се бави типолошком и компаративном анализом тема и мотива брака човека и натприродног бића, стилизованих у јапанском миту и у усменој традицији. Карактеристике јапанских народних приповедака, мукашибанаши, варирају у односу на то да ли је натприродни супружник мушкарац или жена. Амбивалентни однос невесте према натприродном младожењи условљен је тиме да ли сиже представља одраз митског светог брака или је реч о нежељеном браку с презреном животињом. Натприродна супруга представља једног од омиљених фолклорних јунака. Уз све доступне изворе и упркос бројним теоријама које овом лику прилазе из свих углова, о њој и даље постоје бројне недоумице. Неки фолклористи саосећају с њом, сматрајући је загонетном, доброћудном женом и у њеном лику откривају потлачене жене из феудалног Јапана. Други иду и корак даље и у њој препознају концепт јунговске Велике мајке. Популарност тог фантастичног бића почива на дубоко укорењеној, али ипак погрешној слици. Јер, људи су склони да олако поверују у то да њен лик симболизује смерну супругу и наивну жртву. Међутим, жена одмах на почетку преузима иницијативу и руши све стереотипе о кроткој женствености. Уколико детаљније анализирамо појединачне сегменте приповедака о браку човека и натприродног бића, стилизоване мотиве, психолошке профиле јунака, али и друштвено-политичке прилике времена кад су приповетке настајале, постаје нам јасно да се приче, које су у први мах личиле на друге сродне приповести ван Јапана, састоје од читавог низа много сложенијих слојева. Пред нама се откривају јединствени наративи, који излазе из оквира нашироко препознатљивог усменог блага.