(untitled) (Књижевна историја — часопис за науку о књижевности, 2025)
Истраживање разматра односе књижевности, стварности и читалаца кроз призму модернистичке прозе, с фокусом на дела Франца Кафке. Кроз анализу „поетике неодређености“ и антимиметичког приступа, указује се на то како модерна уметност ствара стварност уместо да је приказује. На примеру Замка показује се како Кафкина дела истражују бирократију као метафору апстрактне моћи и отуђења, подстичући читаоце на активно тумачење и преиспитивање граница разумевања стварности. Рад такође наглашава улогу језика у одразу дубље стварности и сумњу у комуникативну функцију језика, која остаје ограничена у модерним условима дестабилизоване перцепције. Уз помоћ теоријских увида Ролана Барта, Гинтера Андерса, Жила Делеза, Феликса Гатарија, Мориса Фридмана, Ђанија Ватима и Ђорђа Агамбена реконструише се Кафкина способност да испита односе појединца и друштва у контексту модерности.