(untitled) (Књижевна историја — часопис за науку о књижевности, 2026)
У раду се истражује карактер сеобе идентитета на примеру три меморијална топоса – Вида, Зејтинлика и Кајмакчалана. Сеоба идентитета упућује на истовремени континуитет и прекиде испољене током међуратног доба, те на укључивање националне прошлости у културне токове који гравитирају између сакралног и профаног меморијалног контекста. У том кретању садржана је једна од суштинских константи српске културе – њена способност да у условима политичких и идеолошких условљености реконструише сопствени идентитет и задржи аутентичан карактер своје прошлости.