(untitled) (Књижевна историја — часопис за науку о књижевности, 2026)
У раду је ријеч о мало познатом приповједачу Радовану Тунгузу Перовићу Невесињском (1879–1944), једном из генерације раних српских модерниста, кога је ипак више обликовало усмено предање него књижевна стремљења новог времена. Његова прва књига приповиједне прозе била је критички веома запажена и на основу ње је ушао у Скерлићеву Историју нове српске књижевности, док са другом није имао среће будући да се појавила уочи Првог свјетског рата и није могла бити критички вреднована. Осим тога, значајан дио његовог стваралаштва остао је разасут по књижевној периодици, тако да Невесињски представља не само готово заборављеног, него и добрим дијелом непрочитаног писца.