Одјеци Винкелманове смрти у Трсту у Мановој Смрти у Венецији (Књижевна историја — часопис за науку о књижевности, 2025)
Рад анализира типолошке сличности и имплицитне аналогије које новела Смрт у Венецији Томаса Мана успоставља у односу на догађаје у вези са смрћу немачког археолога Јохана Јоакима Винкелмана 1758. године у Трсту. Кључна сличност између смрти Мановог јунака Густава Ашенбаха и Винкелмана везује се за моменат одустајања од првобитно осмишљеног итинерара, које ће се на крају испоставити као кобно. У оба случаја постоји једна врста трагичног кретања у смеру властитог уништења. Настојимо да покажемо да је Ман мотив пута обликовао као модернистичку инверзију Grand Tour-а бајроновског типа, при чему су бинарни опозити Севера и Југа темељно проблематизовани. Винкелмана и Ашенбаха смрт затиче, заправо, негде на пола пута између Севера и Југа, на простору који је некаква супституција правог Југа. Нарочита пажња у раду посвећена је Франческу Арканђелију, контроверзној фигури Винкелмановог убице, са којим овај проводи последње дане. Амбивалентност Арканђелијеве реално-вулгарне природе и онога што је Винкелман идеалистички надоградио учинило је Италијана погодним за двоструку литерарну транспозицију у Мановој новели (ликови-носиоци демонског; Ашенбахова опсесивно-фатална фасцинација Пољским дечаком Тађом). Циљ рада био би да – кроз анализу претходно скицираних елемената – укаже на суштински пародичан, карикирани начин на који је Ман оно чињенично трансформисао у фиктивно, притом препознавши иронични потенцијал трагичног „случаја Винкелман“.